Takk for at du valgte Adventure Car Hop. Kjør forsiktig.
Carla, kan du holde øye med bilene mine?
Dra. Jeg dekker for deg.
Charlie.
Jeg trodde du kjørte klientene dine i Kennebunkport hele uken.
En sjåfør i livene deres og en passasjer i mitt eget?
Slik kan man ikke bruke en uke, Jo.
Eller et liv.
Jeg vil kjøre deg...
...barna våre...
...ned kysten, på ferie, på tvers av landet i sommer...
Tilbringe julen på hytta i Colorado.
Hver dag vil føles som julaften når jeg våkner opp ved din side.
Jeg ser dere, Jo. Alle sammen.
Jeg ser fremtiden vår.
Jeg ser oss kjøre ut på veien og aldri se oss tilbake.
Det eneste du trenger å gjøre...
...er å si ja.
Charlie...
Jeg...
Sett deg i bilen min.
- Jeg trodde du ønsket dette. - Jeg gjorde det.
Hva har endret seg?
Du får ikke hånden min før jeg har sett det.
Det skal du, jeg sa jo det.
Du sa du vil at jeg skal bli moren deres, men jeg har aldri møtt dem.
Du sa at du redder dem, at du gir dem et hjem,
men jeg har aldri sett det.
Du skal få se Juleland så fort du sier ja.
Du bestemte deg ikke for å slutte å kjøre i dag.
Du har ikke kjørt på flere måneder. Ikke i Kennebunkport denne uken...
- Jeg kjøpte en ring til deg. - Ikke i Providence forrige uke...
...eller i New York forrige måned, eller i Virginia måneden før det.
Ikke gjør det.
Jeg var der. Og du var ikke det.
Du lovte å ikke spionere på meg.
Og du lovte meg at du aldri skulle lyve.
Så fortell meg sannheten.
Hva gjør du mot de stakkars barna?
Jeg kommer aldri til å få se Juleland...
...for da vil jeg få vite det.
Hva du gjør. Hvem du egentlig er.
Jeg er faren deres.
Jeg gir dem glede folk bare kan drømme om,
og jeg tilbyr deg det samme fordi jeg elsker deg.
Du elsker denne bilen.
Du kjører den av sted og kommer bare tilbake for å fylle opp tanken.
Eller er det omvendt?
Lukk opp dørene.
Vil du vite hva som har endret seg, Charlie?
Du.
Du har det.
Kom igjen!
Pokker!
Jolene...
BASERT PÅ BOKEN NOS4A2 AV JOE HILL
NOSFERATU
Hvordan vil du beskrive smertene dine siden du ankom sykehuset,
på en skala fra én til ti?
- To. - Uklart syn eller migrener?
Bare hodepine nå og da.
Har du opplevd noen hallusinasjoner?
Nei.
Har du hatt noen panikkanfall eller depresjoner de siste 30 dagene?
Nei, ingen av delene.
Har du hatt noen selvmordstanker det siste året?
Nei.
Kan du blunke for meg, Miss McQueen?
Væske har samlet seg opp bak netthinnen din,
og det ser vi ofte hos de som har sentral serøs retinopati,
men i så fall burde du nok ha følt
mye mer smerte enn det du gjør.
Vi i familien McQueen er tøffe.
Victoria...
Jeg håper vi kan begynne med at du besvarer et spørsmål for meg.
Hvem er Charlie Manx?
Som jeg fortalte de andre legene, ser jeg ting mye tydeligere nå.
Jeg tror øyelegen trakk en annen slutning, men...
Jeg føler meg mye bedre, takket være henne og resten som undersøkte meg.
Og skolen har jo begynt, og jeg har en portefølje å fullføre.
Det er ingen grunn til å kaste bort noens tid.
Hvorfor vil du ikke fortelle meg hvem han er?
Jeg fortalte politiet alt jeg vet om ham.
Noen ganger når smerten blir for sterk,
skaper folk en falsk virkelighet for å unnslippe den.
Så... hvem er Charlie Manx?
Han plasserte Maggie i en sykehusseng.
Jeg bør holde henne i hånden rett før operasjonen.
Hun har et legeteam som hjelper henne, og det har du også.
Hvorfor er det så vanskelig for deg å ta imot hjelp?
Jeg...
Er du mer vant til å passe på deg selv?
Det er ikke jeg som lider her. Maggie gjør det, og hun trenger meg.
Jeg har myndighet til
å forlenge oppholdet ditt med opptil 90 dager.
Det er vilkårene for din betingede frivillige innleggelse.
- Det var det du gikk med på. - Nei, jeg gikk ikke med på dette.
Tvang noen deg til å legge deg selv inn?
Nei. Herregud, nei. Det var ikke det jeg mente.
Men du følte deg presset til det? Stemmer det?
Av hvem da?
Faren din?
Jeg er 18.
- Jeg underskrev avtalen. - Ok.
Det holder for denne gang. Du kan vel dra og...
Ja.
Bør jeg komme tilbake senere?
Sånn. Bare et par sekunder til.
Dekningen er elendig her inne, men... du har fått en fantastisk romkamerat.
Dama har ikke sagt noe på en hel evighet.
Charlie...
...Manx.
Hvordan vet du hva han heter?
Besøkte vennen min Maggie deg?
Ei jente med lilla hår og øreringer formet som Scrabble-brikker?
Plasserte Charlie Manx deg her inne?
Er du en sterk kreativ?
Kjenner du til Juleland?
Kan du bringe meg dit?
Tiden er inne, damer.
Navn og fødselsdato?
Vic McQueen. Victoria. 21. mai 1994.
Nei. Legen nevnte ingen medisiner til meg.
Han ga deg to milligram lorazepam
og 25 milligram Imitrex. Svelg dem.
Hvis du nekter, må du kanskje være her lenger.
Jolene vet hvordan det fungerer. Hun gir meg aldri problemer.
Hallo, Miss July.
Det er torsdag. Her er kveldscocktailen din.
Kom igjen, Miss July. Du er jo vanligvis i humør til en kveldsdrink.
Har hun dårlig innflytelse på deg?
Kom igjen, kom igjen.
Vi kan gjøre dette på den andre måten.
Å nei, hun...
Tok hun pillene sine?
Ja, rett etter du dro.
Å tukle med en pasients medisinering kan også forlenge oppholdet ditt.
Ja. Vel, de tror jeg er gal, ikke en misbruker, så...
Hun tok dem, jeg lover. Du kommer til å gi henne dobbel dose.
Hun har paranoid schizofreni.
Hopper hun over en dose, oppdager vi det fort,
og det er du som må sove ved siden av henne hele natten.
Da så.
Slå av lysene.
Sovet godt?
Medisinene fikk meg til å sovne umiddelbart.
Vel, angsten og smertene har ikke blitt behandlet før nå.
Jeg tror det vil gi deg litt kjærkommen lindring.
Jeg snakket med Miss Leighs kirurg i morges.
De har fikset bruddet i kneskålen og skaden på fremre korsbånd,
samt de andre skadene hennes.
Hun har en lang vei foran seg, men de tror hun vil bli helt frisk.
Så du har ingen å bekymre deg for.
Og ikke noe annet sted du trenger å være.
Fortell meg om kunsthøyskolen.
Jeg vet ikke mye om kunst.
Skulle ønske jeg gjorde det. Men jeg ser at du er talentfull.
Herregud...
Hvem er mannen på maleriet?
Jeg vil bare forstå hvorfor kunsthøyskolen er så viktig for deg.
Hvorfor? Fordi jeg er flink til det. Og det er min vei ut av Haverhill.
Hvorfor trenger du en vei ut av Haverhill?
Det er bedre enn å bli gravid og gift,
tilbringe hele livet i samme by,
ha en elendig jobb og drikke meg i hjel.
Vokste foreldrene dine opp i Haverhill?
De fikk deg i ung alder. Det kan være vanskelig for foreldrene.
Og barnet.
Ikke noe vanskeligere enn det er for andre.
Men kunst vil gjøre ting lettere?
Det fikk alltid verden til å bli taus.
De gangene det ble bråkete hjemme?
De kranglet. Ja.
Ledet det noensinne til vold?
Ingenting av det vi snakker om, vil noensinne forlate dette rommet.
Ledet det noensinne til vold?
- Slo faren din moren din? - Hun var heller ingen helgen.
Var det noe hun kunne gjøre
som gjorde henne ansvarlig for din fars voldsbruk?
Hun var ansvarlig for seg selv. Hun slo meg ofte da jeg var liten.
- Slo faren din deg noensinne? - Nei. Herregud, nei. Aldri.
Aldri.
Det er ikke uvanlig for en kvinne som har blitt mishandlet av mannen sin,
å gjøre barna sine til ofre.
Vi er ikke ofre.
Vi er ikke det.
Det har nesten aldri skjedd. Bare etter han har vært på fylla.
Mener du at alkohol unnskylder mishandling?
Folk på psykiatrisk avdeling er ikke smittefarlige.
Folk besøker sykehus helt friske hver dag,
og så drar de derfra med pseudomonas.
Ok, dette bør være nok til deg.
- Virkelig? - Ja.
Jeg vet ikke hvordan du klarer å sove i det rommet.
All den dritten ga meg frysninger.
- Har pappa sagt noe? - Nei, bare Tiffany var der.
Hvis han ikke er hos henne, hvor er han?
Trolig i en bar.
- Det er unnskyldningen hans? - Ja.
Du vet vel at du ikke trenger en for å komme hjem?
- Takk for at du tok med dette, mamma. - Bare hyggelig.
Jeg må ikke være sen.
Sjefen blir rasende når jentene hans er sene.
Trenger du noe der inne?
Jeg trenger rulleskøytene mine for å komme meg på jobb.
Ok.
Hent rulleskøytene mine, så kan vi dra.
Klar? Ok.
Én, to, tre...
Kan denne få oss inn i Juleland?
Skynd deg, ellers kommer vi for sent.
Hvor fort må du dra?
Fort.
Takk for at du brøt meg ut.
- Hvor er vi? - I de mørke tunellene.
Stopp her.
- Dette er kniven din? - Den har ikke alltid vært det.
Men den er det nå.
Jeg visste ikke at man kunne ha mer enn én.
Jeg trodde sykkelen min var den eneste.
Jeg trodde det samme da Charlie stjal rulleskøytene mine
og etterlot meg sengeliggende og håpløs...
Den stolen fant meg og fikk meg i gang igjen.
Helt til jeg ble for svak til å gi den nok fart.
Reiser du langs Snarveien?
Broen min, ja. Fortalte Maggie deg det?
Vi er alle tryllekunstnere med ulike triks. Hva er ditt?
- Den lar meg finne forsvunne ting. - Forsvunne barn?
Den klarte ikke å finne vennen min da Manx brakte henne til Juleland.
Jeg håpet du kunne hjelpe meg med å komme inn.
Det er noe du bør se.
SAVNET
Alle sammen er i Juleland.
Jeg har sporet Charlie siden 50-tallet.
Ingen av disse barna har blitt sett siden.
Vel, det må finnes en vei inn.
Ja, i bagasjerommet til Wraithen hans.
Den turen vil du ikke ta.
Ikke en eneste sterk kreativ i hele tankeverdenen
har sett Juleland bortsett fra Manx.
Ikke engang jeg.
Vennen din er borte. Jeg er lei for det.
Jeg vet hvor vanskelig det er å høre.
Er et av dem ditt?
Følg meg.
Du fortalte meg aldri hva ditt er.
Trylletrikset ditt.
Skal vi ta en liten tur?
Jolene.
Pokker!
Jeg vet at du er der, Jolene.
Jeg kan lukte deg, din skitne lille hore.
Herregud.
Vent litt.
Det var... Herregud... Jeg har aldri følt meg så...
Fri?
Du føler helt sikkert det samme på broen din.
Ja.
Det trikset blir aldri gammelt, vesla.
Men det ble Manx.
Rett foran meg, etter at du ødela bilen hans.
Bare motoren.
Jeg klarte ikke bedre enn det.
Det bør sinke ham en stund.
Hvis du vil stoppe Charlie,
må du ødelegge Wraithen.
Greit.
Vel, når vi kommer tilbake, kan vi finne den sammen.
Jeg, du, Maggie...
Kampen min tok slutt for lenge siden.
Han vant.
- Han vant hver gang. - Nei.
Og jeg er sliten.
Men jeg kunne ikke hvile
før jeg visste at noen kunne ta opp kampen.
- Som nå. - Jeg kunne ikke engang redde Haley.
Da får du redde den neste.
Du er mektig nok, Vic.
Du traff meg i går. Du har ikke sett hva jeg kan gjøre.
Han besøkte meg.
Jeg hadde ikke sett ham på flere år.
Og der var han.
Han sto i rommet mitt og spurte om jeg kjente til...
...Snarveien.
Jeg trenger ikke å se hva du kan gjøre.
Jeg så det i Charlies øyne.
Han frykter deg.
Når du kommer tilbake, fortell legene det de trenger å høre.
De vil la deg dra hjem med noen piller og si at de vil hjelpe...
Det vil de ikke.
De vil svekke sinnet og kniven din.
Du trenger all styrken din
for å stoppe Charlie.
Du blir ikke med tilbake?
Jeg fikk aldri barn.
Jeg trodde alltid jeg skulle få det.
På et tidspunkt trodde jeg at Charlie skulle bli faren deres.
Jeg kjente ham tidligere.
Han var kjekk, sjarmerende,
til og med skjønn.
Men alle sterke kreative betaler en pris.
Og Charlie betalte den dyreste av dem alle.
Sjelen sin.
Innerst inne visste jeg det.
Hva han var.
Jeg ville ikke se det fordi...
...jeg elsket ham.
Det var unnskyldningen min.
Drep ham.
For min skyld...
For deres skyld...
For Haleys skyld... For den nestes skyld.
Ellers vil dette aldri ta slutt.
Jeg har tenkt på spørsmålet ditt og hvorfor jeg ikke besvarte det.
Spørsmålet mitt om faren din?
Ditt første spørsmål. Hvem er Charlie Manx?
Jeg visste svaret da du spurte, men jeg var ikke...
Jeg var ikke klar til å si det høyt, å akseptere sannheten.
Men det er jeg nå, tror jeg.
Sannheten er at Charlie Manx ikke er virkelig.
Han bor ikke i den virkelige verden.
Han bor i Juleland.
Noe jeg har diktet opp, akkurat som broen min.
Da jeg følte meg hjelpeløs, forestilte jeg meg den...
...og da jeg kjørte over broen, kjente jeg en helt ny følelse.
Som om jeg la virkeligheten bak meg, og hadde blitt brakt inn i en verden
hvor alt man kan forestille seg, er mulig.
En tankeverden.
Akkurat. Som... når du maler?
Maleriet mitt var av ansiktet hans.
Ikke ansiktet til mannen jeg så i bussterminalen,
men ansiktet til den sanne Charlie Manx, et sjelløst monster.
Jeg trodde jeg var den eneste som var mektig nok til å stoppe ham.
Jeg trodde jeg måtte finne en vei inn i Juleland,
så jeg kunne drepe Charlie Manx og redde alle sammen.
Jeg ville ikke gi meg før jeg lyktes, koste hva det koste ville.
Det var virkeligheten min.
Men sannheten er at jeg bare har prøvd å flykte fra virkeligheten min.
Der Hayley er borte og ikke kommer tilbake igjen.
Der Maggie ble påkjørt og nesten døde,
der jeg ikke har makten til å redde noen som helst.
Du vet, det å se...
...det å se mine nærmeste lide, ble for mye for meg, så jeg bare...
Jeg skapte en falsk virkelighet for å flykte fra det.
Akkurat slik du sa.
Men hvis du visste at det du sa var oppspinn,
hvorfor fortalte du ikke politiet sannheten for tre dager siden?
Jeg visste ikke at det var sannheten for tre dager siden.
Men jeg gjør det nå, takket være deg.
Så hvis det er greit for deg...
...vil jeg dra tilbake til skolen og fullføre porteføljen min.
Du vet...
Jeg skal skrive deg ut. På to betingelser.
Du begynner å ta lorazepam,
og du finner et nytt sted å bo.
Jeg må være sikker på at jeg slipper deg ut i trygge omgivelser.
Det gjør du.
Han har som sagt aldri slått meg. Det er trygt.
Men det er min jobb å ivareta din emosjonelle helse
i tillegg til din fysiske.
Jeg vet hvor jeg kan bo. Får jeg dra nå?
Victoria, hør på meg.
Du kan ikke gjøre noe for å redde faren din heller.
Får jeg dra nå?
Sånn ja. Sakte. Pent og rolig. Der ja.
Jeg tar meg av henne.
Du må signere utskrivningspapirene dine før du drar, ok?
- Vær forsiktig. - Beklager.
Jeg ville være her hele tiden, men de slapp meg ikke ut.
Jeg sa de ville tro at du var gal. Du hørte ikke etter.
Vel, ikke du heller.
Jeg dumpet deg av en grunn. Han ba meg komme alene.
- Du burde hørt etter. - Og latt deg få all moroa?
Da jeg kom frem til deg, var du...
Og jeg visste ikke om...
Jeg er like hel.
Nesten.
Vi skal drepe ham.
For det han gjorde mot deg, Daniel, Haley... og jeg vet hvordan.
Jeg delte rom med Jolene.
Hennes indre landskap brakte oss til et sted i skogen.
Alt vi trenger å gjøre, er å ødelegge Wraithen.
- Han ble gammel... - Ødelegge Wraithen?
Se på meg, Vic.
Seks nagler holder kneet mitt sammen. Det gjør vondt bare å puste.
Og den bilen kjørte meg ned helt på egen hånd.
Hvis du tror du kan ødelegge den, bør du legge deg inn igjen.
Spør posen din, da.
Spør den om Wraithen kan ødelegges, om vi kan drepe Manx.
Jeg nekter å spørre den om noe mer. Forrige svar drepte meg nesten.
Maggie...
Jeg burde aldri ha kommet hit og dratt deg inn i alt dette.
Jeg oppsøkte deg. Du kom hit for Daniels skyld.
Du kan ikke svikte ham nå.
Jeg så ham.
Mens jeg lå på bakken og blødde,
så Daniel ned på meg og smilte.
Tennene hans var som barberblader.
Og det rant blod ut av munnen hans.
I neste øyeblikk våknet jeg opp på sykehuset,
og det var ikke bedøvelsens verk, men Wraithens.
Da bilen traff meg, viste den ham til meg,
og det var ikke et mareritt. Det var ekte.
Og du har sett det også.
Med Haley.
- Vi kan redde dem. - De er borte.
De kommer ikke tilbake.
Manx vil fortsette å kidnappe barn hvis ikke noen prøver å stopper ham.
Jolene prøvde.
Ta medisinene dine, fullfør porteføljen, gå på høyskole.
Det er alt du trenger å gjøre.
Men jeg må dra hjem.
Vi ses, småen.